Vi overlater i dine hender, barmhjertige Far,-
- vår avdøde brors sjel.
Hans kropp vier vi til ilden.
Av jord er du kommet. Til jord skal du atter bli.
Vi ber deg i din uendelige godhet om å la oss leve i din kjærlighet-
- og å dø i din gunst.
Jeg forsøker bare å bringe på det rene hvorfor jeg er blitt kidnappet-
- og suser fram gjennom England i en urovekkende hastighet.
Vi er på vei til Lytchett St Mary.
En av mine klienter ble kremert i forgårs. Richard Abernethie.
Richard var en barnløs enkemann.
Slektningene står ikke hverandre særlig nær.
Helen var gift med Richards yngste bror Leo.
Deres sønn George er litt vill av seg, men sympatisk.
- Vi må snakke om det! - Det er ikke noe å snakke om.
Georges kusine Rosamund og hennes mann Michael Shane er skuespillere.
- Ikke overspill. - Ti stille! Du vet ikke hva jeg...
Hennes søster Susannah gjør gode gjerninger for kirken.
Maude er gift med Richards bror Timothy.
- Jeg vet at du vil hjem til Timothy. - Ikke skynd deg for min skyld.
Og så Cora, selvsagt... Richards yngste søster.
Det har alltid vært underforstått at Cora ikke er helt skarp.
Hun finner på ting og sier slikt som burde vært usagt.
Og den dagen var hun mer lettbevegelig enn noensinne.
Enderby! Å, som jeg har savnet det.
Alt takket være liktornplaster. Det har liksom ingen tyngde.
Alt er som før. Det har ikke forandret seg en døyt!
Hva gjør vi her? George får brorparten og resten av oss en fillesum.
Kanskje jeg gir dere noen almisser hvis dere er snille.
Helen sier at du arbeider for kirkens misjon. Det er prisverdig.
Stakkars Richard...
De fleste av de yngre hadde bare hørt snakk om Cora.
Jeg hadde bare møtt henne én gang.
Hun var fortsattlike uforsiktig.
Kjære Lanscombe!
Husker du da du bar ut marengs til oss i trehytta?
Der satt vi når det var fest, og vi så gjestene komme.
Timothy, din far Leo,-
- din mor Geraldine...og jeg.
Dokkehuset... Det er her fortsatt!
Og grillgaffelen vi ristet muffins på...
- Cora er som før. - Hun har lagt på seg.
Det er fryktelig. Klærne er upassende...
- Og se på det løshåret! - Ikke vær slem, Rosamund.
Tante Cora rømte med en fattig italiensk maler da hun var ung.
- Jeg må se på trehytta. - Det virker helt utrolig i dag...
- George. - Gilbert.
Skal du be for min frelse?
- Og så... - ...leste dere opp testamentet.
Familien forventet at George skulle få brorparten,-
- mens broren Timothy ikke ville få noen ting.
- Richard utnevnte meg til eksekutor. - Får jeg noe?
Etter legater til tjenestefolkene og et lite honorar til meg-
- skal huset og dødsboet selges-
- og resten skal deles likt mellom-
- Timothy, Cora, Rosamund,-
- Susannah og Helen.
- George, da? - George er visst gjort arveløs.
Hvor mye?
- Det bør dekke deres behov. - Jeg skal reise til Sør-Amerika.
Jeg visste at Richard ville ha George som enearving.
Det sto det i alle versjonene.
Jeg hadde ikke rukket å lese det siste.
Richard endret ofte testamentet, men aldri så dramatisk.
Helen...kan du bli og gå gjennom Richards ting?
Jeg kan ikke fatte at Richard har gjort George arveløs.
Jeg tok meg av ham nesten til slutten.
George skulle jo arve boet! Å ombestemme seg uten forvarsel...
Han sa ikke noe til meg. Du er godt sørget for, iallfall.
Det er George jeg er bekymret for!
- Så hisset Cora opp stemningen. - Det er dysset godt ned.
Men det tjener vel ikke til noe å offentliggjøre det.
Jeg forstår ikke riktig hva du mener.
Han ble jo myrdet, ikke sant?
Tante Cora!
Unnskyld, det var ikke meningen å... Men da han sa det...
Glem at jeg sa noe. Det var virkelig dumt.
Jeg sier alltid de gale tingene. Unnskyld. Unnskyld.
Jeg skal ordne med salget så fort som mulig.
- Man kunne ha skåret lufta med kniv. - Og nå skal vi be Cora forklare?
Vi skal besøke henne, men dessverre kan vi ikke be henne forklare.
Cora ble hogget i hjel med øks i går ettermiddag.
Drapet skjedde på ettermiddagen, antakelig i totiden.
Noen knuste kjøkkenvinduet og overfalt mrs Gallaccio i sengen.
- Seks eller sju hogg. - Lå hun til sengs om dagen?
Hun hadde sovet dårlig. Hun sendte selskapsdamen sin til Reading-
- og tok noen sovetabletter, så hun må ha vært døsig.
En øks virker mildt sagt overdrevet.
Selskapsdamen kan ha gjort det, selvsagt. To kvinner som bor sammen...
Men de kom visst godt ut av det med hverandre.
- Var noe stjålet? - Noen smykker, ikke noe verdifullt.
Merkelig nok fant vi dem stukket inn i en hekk ikke langt unna.
Morderen kan ha angret,-
- men ifølge min erfaring er slikt uvanlig.
Med Deres tillatelse vil jeg gjerne besøke denne selskapsdamen.
For all del. Hun er fornuftig. Gi meg beskjed om hun sier noe nytt.
På toppen av alt hadde vi innbrudd begravelsesdagen.
Enderby-skjøtet er borte.
- Men er skjøtet borte... - Da kan ikke huset selges.
Innbrudd begravelsesdagen, skjøtet borte...
- For sammentreff, n'est-ce pas? - Ja, jeg antar det.
Du tar vel saken? Da gjør du meg en stor tjeneste.
Oui, monsieur, jeg tar saken.
Førstebetjenten har forsikret meg om at hun ikke led.
Jeg håper da det. Det er så fint at dere to er her.
Jeg er ganske nervøs før møtet med mrs Gallaccios familie.
Mrs Gallaccio kjøpte dem på auksjoner.
Hun trodde alltid at hun kunne finne noe verdifullt.
Det er mrs Gallaccios egne malerier. Gode, ikke sant?
Jeg kan ikke vurdere slikt, men far var maler, uten større suksess, dessverre.
Men mrs Gallaccio visste mye om kunstneriske ting.
- Det er oljefarge. - Ja. Hun liker å male her inne.
- Trivdes De med Deres arbeidsgiver? - Ja. Hun var nesten som et barn.
- Hun var ikke intellektuell. - Snarere instinktiv.
Men iblant overrasket det meg hvordan hun traff spikeren på hodet.
- Har De vært her lenge? - I tre og et halvt år.
De var selskapsdame og tok Dem av huset?
Jeg lagde mat og tørket støv.
Mrs Panter kom hit og vasket. Jeg ser ikke meg selv som hushjelp.
Jeg vil gjerne se soverommet, hvis det går bra?
Førstebetjenten sa jeg kan rydde. Jeg har ikke rørt hennes private ting.
- Snakket Cora om begravelsen? - Hun sa at det var fullt av blomster.
Hun beklaget at hun ikke fikk treffe sin andre bror. Timothy?
- Très délicieux. Har De bakt dem? - Jeg har alltid vært god med kaker.
- Kjære vene, det låter som skryt. - Absolutt ikke. De skryter ikke.
Si meg... Hvordan var madame Gallaccio da hun kom tilbake fra begravelsen?
Gladere enn jeg har sett henne på lenge.
Hun spurte om jeg ville reise til Sør-Amerika.
Hun sa at vi skulle reise, slik uten videre!
Jeg antok at hennes bror etterlot henne penger etter besøket her.
Han var her for tre uker siden.
Hun hadde ikke sett ham siden før hun giftet seg.
Det gjorde henne oppskaket å innse at han var så syk.
Sa han til Cora at han var syk?
Ja. Det minte meg om en gammel tante jeg har.
Jeg lurte på om han kanskje var blitt bløt på pæra.
Mrs Gallaccio sa-
- at han hadde innbilt seg at noen prøvde å forgifte ham.
Fortsett, er De snill.
Hun avfeide det, selvsagt. Gamle mennesker får jo for seg slikt.
Forestill dere menneskenes fortvilelse når avlingen slår feil.
Det er vanskelig for oss å tro at det fins sult i imperiet.
Vi ser Afrika som noe eksotisk.
Men misjonen lever fra hånd til munn.
De fleste av barna mangler virkemidler til å forbedre sine liv-
- for å unnslippe fattigdommen. Barna trenger en skole.
Vår oppgave er å gi utdannelse-
- og framfor alt håp til menneskene som lever der.
Jeg håper at dere gir så sjenerøse bidrag dere kan.
Misjonsarbeid interesserer så få. Det er litt nedslående.
Susannah... Mr Entwhistle har ringt og fortalt noe sjokkerende.
- Cora er blitt myrdet. - Hva?
En tyv brøt seg inn dagen etter begravelsen.
Han stjal noen smykker og drepte henne.
Å, nei...
Hun må ha sterke nerver som blir boende.
Hun har nok ikke noe annet sted å gjøre av seg.
Jeg fant dette...
Ikke fortell noen hva jeg har fortalt.
Det kan være en feil. Din kjærlige bror Richard.
Herregud...! Fortalte han Cora hvem han trodde prøvde å forgifte ham?
Kanskje.
Cora sier at broren ble myrdet, og dagen etter blir hun brutalt drept.
La oss anta at hun snakket sant og at Richard ble forgiftet.
- Hvem tjente på Richards død? - Hele familien. Og jeg, lite grann.
Da er De også mistenkt. Non, non, monsieur! Jeg tøyset.
Vi skal si til familien at jeg bare etterforsker Coras død.
Da kan vi kanskje overrumple dem.
Jeg må finne ut hvor hver eneste en av dem var dagen etter begravelsen.
Du kommer inn en anelse for tidlig.
Du skal inn på "hun forakter ham". Og ikke sett deg med en gang.
Så spennende! De er fryktelig berømt.
- De leser folks tanker. - Det er atferd som interesserer meg.
Jeg kunne ha drept instruktøren!
Unnskyld at jeg trenger meg på når dere er i sorg.
Det er uheldig å miste to slektninger så fort.
Ja. Men jeg forstår ikke hvorfor noen ville drepe tante Cora.
Det var en innbruddstyv som var ute etter eiendelene hennes.
Unnskyld, men jeg må spørre hvor dere var dagen etter begravelsen.
Vi var hjemme til elleve, og så spiste du lunsj med Oscar.
Jeg fikk ikke møtt Jane, så jeg gikk i butikker.
Vi spiste middag etter forestillingen og var hjemme rundt midnatt.
Føler De Dem ikke vel?
Premierenerver. Jeg har det alltid ille, især når stykket er søppel.
For et fantastisk hell at vi arver disse herlige pengene akkurat nå!
Vi kan sette opp egne stykker.
Vi har opsjon på et godt stykke med en finfin hovedrolle til meg...
- Og en god rolle til Rosamund. - Det blir Michaels gjennombrudd.
Huspapirene er dessverre forsinket. Pengene blir ikke tilgjengelig straks.
Men vi kan vel få et forskudd? Det er svært viktig.
Det handler bare om å benytte oss av opsjonen.
- Michael! - Unnskyld, jeg skal på.
- Etterlot Cora noen penger? - Deres søster arver dem.
Hvorfor til Susannah, om jeg tør spørre?
- Men hun kjente meg knapt... - Og hennes andel i dødsboet, selvsagt.
Det hjelper.
Unnskyld at jeg spør...
Hvor var De dagen etter begravelsen?
Helen var på Enderby. Jeg ba henne se gjennom Richards ting.
- Og jeg oppførte meg ufordragelig. - Det er glemt, Helen.
Jeg er her for å se Rosamunds og Michaels stykke.
Susannah!
George! Hvor har du vært?
- Har du det bra? - Utmerket, mor. Hvorfor spør du?
- Det står om drapet i avisen. - Dette er Hercule Poirot, George.
Jeg visste ikke at du hadde så berømte venner. God dag, Poirot.
- Cora som skulle begynne å leve livet. - Ikke vær respektløs.
Jeg fikk ikke tak i deg dagen etter begravelsen.
Jeg var og spilte på hester. Jeg fikk inn to vinnere.
Og hvor var De?
Jeg dro til et rederi for å forhøre meg om reiser til Afrika.
- Skal du reise til Afrika? - Så snart jeg har bestilt billett.
Merci, mesdames.
Monsieur... De to hestene De vant penger på... Hva het de?
Gaymarck og Isambard 2.
Merci.
Når så De Cora Gallaccio sist?
Jeg hadde ikke sett Cora siden bryllupet vårt.
Jeg ville ikke si til Timothy at hun var sprø, men det syntes jeg.
Hun hadde en underlig vane med å legge hodet på skakke.
Som en fugl.
Svært underlig. Svært underlig.
Mr Entwhistle er her, Timothy, sammen med mr Poirot.
Hyggelig av deg, Entwhistle. Jeg må ikke anstrenge meg, sier doktoren.
Det er ufattelig. Stakkars, lille Cora, drept med øks!
Hvor er landet på vei?
- Mr Poirot etterforsker Coras død. - Hva skal vi med en privatdetektiv?
Kondolerer.
Det er en vanskelig tid. Deres bror døde visst også nylig.
Slik går det når man går til sengs med sosialister.
Vi får ikke ordentlige tjenere.
Maude her sliter som et dyr på kjøkkenet.
Jeg tror at sitronsyllabub passer godt til sjøtungen i kveld.
Og kanskje litt consommé til forrett.
Nå skal dere få være i fred.
Sitt ned, Entwhistle.
Richard sa ikke noe til meg om at han ville bli kremert.
- Hvem godkjente det? - Helen. Han ønsket det slik.
Arveskiftet drøyer dessverre litt.
Vi har hatt innbrudd på kontoret.
Slike ting pleier å vare i langdrag.
Testamentet var vel en overraskelse, n'est-ce pas? De ventet Dem ingenting.
Det var snilt av ham å la fortid være fortid.
- Madame reparerer bilen. - Ja, hun har måttet lære det.
Vi har ikke råd til verksted, og jeg kan det ikke.
Den bryter alltid sammen. Den gjorde det på vei hjem fra begravelsen!
Hun ble nødt til å få den på verksted. Vi måtte ta inn på hotell.
Hotellprisene nå for tiden er opprørende.
Jeg er ikke frisk nok til å ordne med begravelser.
Det må du ta deg av.
Bestille krans... Hva skriver man på en stein når det er mord?
Man kan jo ikke skrive "kommet inn i hvilen".
"Du ser hvilken urett jeg lider, Herre, skaff meg rettferd!"
Klagesangene.
Det er passende, om enn litt melodramatisk.
- Ikke skyt! - Du fortjener å dø!
Dere to var fryktelig gode.
- Dere behøver ikke å være høflige. - Gudskjelov!
Ingen bestillinger, stykket tas nok av plakaten i løpet av en uke.
Man blir skuespiller fordi man elsker teateret.
Og så må man spille i det frykteligste søppel.
- Det er jo enormt! - Det må være skrekkinngytende.
Ikke når man er vant til det. Publikum blir en venn.
- Noen som vil ha? - Er det ikke leit med Cora?
Jeg tenkte at man like gjerne kan være død hvis man ser ut som henne.
- Det var slemt sagt! - Ikke vær så selvgod.
Entwhistle tok Coras ord om Richard på alvor.
Hvis noen drepte Richard og forsto at Cora visste det,-
- måtte han drepe henne, ikke sant?
- Og det var vi som hørte det. - Poirot tror at én av oss er morderen.
Hei sann...
Hvorfor kom du ikke til restauranten?
Det var grusomt å gjøre deg arveløs,-
- men du kan ikke spore av for det!
Og hvorfor er du så respektløs mot din mor?
Jeg har alle grunner i verden til å være det.
Du ville likevel bare spilt bort eller drukket opp pengene.
Hva angår det deg? Du skal jo til Afrika.
Nei, George!
De prøver å lure meg. Hele familien lyver.
- Ikke alle, vel? - Jo da.
Alle lyver om hvor de var.
Alle som én kunne ha myrdet Cora Gallaccio.
Nei, de lyver svært godt. Alle er skuespillere.
Velkommen til Enderby, mr Poirot!
C'est magnifique.
Takk for at De kom, dr Larraby.
Hvis jeg ville forgifte en mann som er syk-
- uten at legene fikk mistanke, hvordan burde jeg gått til verks?
Med et slags narkotisk preparat slik at cyanose ikke opptrer.
Og så få legemet kremert for å rydde unna bevisene.
Hvis Richards død var mistenkelig, ville jeg straks kontaktet politiet.
Men kremering er vel uvanlig i England?
Jeg ble litt forbauset,-
- men det betyr ikke at han ble forgiftet!
Kan De garantere at Richard Abernethie ikke ble forgiftet?
Nei. Jeg skulle ønske jeg kunne det.
Noen kan ha hatt et narkotisk preparat i maten-
- eller byttet ut oljen i vitamintablettene.
Men hvorfor skulle noen ville gjøre det?
- Monsieur Lanscombe? - Mr Poirot...!
Kan monsieur Richard ved en feil ha tatt for mye medisin?
Absolutt ikke! Herren var like klar i hodet som alltid.
Dessuten var mrs Helen her og holdt øye på ham.
Helen Abernethie bodde altså her til Richard døde?
Ja. Hun tok seg av ham til siste slutt.
Hadde dere flere besøk?
- Eller ble han oppskaket over noe? - Sognepresten var her og drakk te...
Og samme morgen som han døde, hadde vi noen nonner her.
- Hva er "nonnerher"? - Nonner.
- Ble de lenge? - Nei, de samlet inn til veldedighet.
Det bodde visst noen slektninger her de siste ukene?
Ja, først kom miss Rosamund og hennes mann,-
- og senere miss Susannah. Unge George kom sist.
Var det noe uvanlig med besøkene?
Herren og George hadde en fryktelig krangel.
De pleide å komme godt overens, men den dagen...
Jeg har aldri sett dem så sinte og opprørte.
George var helt ute av seg.
Det var dagen før herren døde.
Han fikk ikke mulighet til å bli forsont med George.
De bevitnet testamentet, ikke sant? Leste De det?
Han ba meg lese det...
Men øynene er ikke som de var.
Jeg ville ikke fortelle det, i fall han ville be meg slutte.
Jeg bare så på siden...
Siden? Det var mer enn én side.
Nei, jeg husker det tydelig. Det var bare én side.
Det er ikke Richards signatur.
Alt er en forfalskning! Hvordan kunne jeg unngå å se det?
Fordi det er en svært god forfalskning. Svært god...
Miss Gilchrist? Susannah Henderson. Mrs Gallaccios niese.
- Unnskyld. Kom inn, miss Henderson. - Takk.
- Jeg skremte Dem visst. - Ja.
Jeg har vært skvetten siden konstabelen gikk.
Da det ringte på i sted, torde jeg knapt åpne.
Men en morder ville vel neppe kommet tilbake og ringt på.
Tante Cora gjorde meg til arving. Jeg skal gå gjennom tingene hennes.
- Hva er Deres planer? - Jeg må finne en annen plass.
De kan godt bli her foreløpig. Håper tre måneders lønn er til hjelp.
Dette er mrs Gallaccios egne malerier.
De bodde i Bretagne og så i Cornwall. Ikke sant fiskebåter er pittoreske?
Jeg skulle få noen malerier, som hun hadde malt selv, mener jeg, som minne.
Ta så mange De vil.
- Vil De ha noe mer? - Nei da. Hun ga meg et halskjede.
Disse kunne nesten blitt postkort. Kopierte hun?
Nei. Mrs Gallaccio var en sann kunstner.
George! Jeg visste ikke at du var her.
Jeg ville gi Susannah en hånd. Hva gjør du her?
Det er noe det må ordnes opp i angående Coras papirer.
- Mr Poirot! - Madame Abernethie!
Er De her fordi De tror at Richard ble myrdet?
Jeg kan ikke avgjøre hvorvidt han ble myrdet eller ikke,-
- men hans søster antydet det i begravelsen.
Cora lot ikke sannheten stå i veien for en god historie.
Nei, men Richard hadde besøkt henne.
Richard kan ikke ha blitt myrdet.
- Jeg var med ham nesten til slutten. - Bodde De ofte her?
Han inviterte meg noen ganger de siste ukene. Han var nedfor.
- Deres sønn George besøkte ham også. - Richard inviterte hele familien.
Ble De forbauset over at George ikke arvet noen ting?
Ja, det ble jeg. Det var grusomt, og jeg har vanskelig for å forstå det.
Det var nok ikke meningen at De skulle forstå det.
Jeg har mistanke om at testamentet som gjorde Deres sønn arveløs,-
- er en forfalskning.
- Kom Helen og Richard godt overens? - Å ja, han var svært glad i henne.
Hun dro til London i går for å se miss Rosamunds forestilling.
- Var hun her helt til i går? - Ja. Nei, nå lyver jeg.
- Hun kjørte av sted i bil en dag. - Husker De hvilken dag?
Det må ha vært dagen etter begravelsen.
Hun kom hjem først etter midnatt. Synd med middagsmaten...
Her har vi herrens soverom.
- Og medisinene ble oppbevart her? - Ja, ved siden av sengen.
- Det var altså her...? - Ja.
- Det har mr Gallaccio malt. - Dristig.
Er du alltid like snerpete?
Unnskyld.
- Buongiorno, signorina Gilchrist. - Kjære vene...
- Kom inn, mr Gallaccio. - Grazie.
Det er mr Gallaccio.
- Er De Coras eksmann? - Sì.
Cora skrev og ba meg komme og se på et maleri hun hadde funnet.
- Gilbert Entwhistle, familiens advokat. - Susannah Henderson, Coras niese.
Leit å møtes under slike omstendigheter.
George Abernethie.
Det er kanskje ikke rett anledning til å vurdere maleriet. Jeg kan ta det med.
- Nei, ingenting bør forlate huset. - Nei, De må vurdere maleriet!
Mrs Gallaccio håpet at det var en italiensk primitivist.
Accumulato sporco per molti anni. Skitt... Skitt er praktfullt.
Det gir romantisk patina selv til et svært dårlig maleri.
Fint å slippe å skuffe Cora.
Maleriet er nok ikke engang verd det lille hun ga for det.
Håpet du på noe verdifullt? Ting var jo ingenting for deg.
Det er ikke til meg, men til skolebøker i Bechuanaland.
Jeg har forsøkt å ringe George, men får ikke tak i ham.
Hvem kan hate ham slik? Timothy? Han trodde ikke han ville få noe.
Å forfalske et testamente er en svært alvorlig forbrytelse.
Det ble nok byttet om begravelsesdagen.
Før det var det låst inne på mr Entwhistles kontor.
Husker De om noen gikk av sted på egen hånd den dagen?
Cora så på trehytta. George stormet ut, men det var etterpå.
Susannah gikk også noe sted.
Det var så mange som kom og gikk. Jeg følte at noe var galt den dagen.
På hvilken måte? Uventet? Forbausende? Ondskapsfullt?
Det var mer en følelse av at noe ikke var som det skulle.
- Jeg kan ikke sette fingeren på det. - Ikke tenk på det.
Før eller senere...dukker det opp.
- Skynd deg, Maude! - Hva i all verden gjør dere her?
Hvis huset ikke kan bli solgt, skal vi bo her til det er løst.
Hvorfor skal du få disponere familiehjemmet og tjenerne-
- når Maude og jeg sliter uten noen som engang kan lage en kopp...
...en kopp te? Be Lanscombe komme med en stol!
Cora var ingen kunstner, men hun hadde en kunstners temperament.
Hun virket som en kvinne som ga blaffen i konvensjonene.
Beundringsverdig, syns jeg.
Som ung var hun piena di vita, hvordan sier man...
Full av liv. Unnskyld, jeg må ta toget til London.
Adjø, mr Gallaccio. Det var hyggelig å møtes.
Jeg skal forsøke å finne veien til hotellet.
Ja, det er lett å overse. Men man ser kirken...
Ja vel...
Hva er dette? Så underlig...
Postbudet må ha vært her.
Men jeg venter ingen pakke.
- Kjenner De mr Gallaccio godt? - Han har vært her et par ganger.
- Det ser ut som en bryllupskake. - Skrev tante Cora ofte til ham?
Ja, ganske ofte. Det er en bryllupskake!
Hvem kan det være fra? John og Mary...
Det kan være Dorothys datter, men jeg kjenner ikke til noe bryllup.
- Vil De smake? - Jeg liker ikke fruktkake.
- Jeg kan kanskje sove her. - Vi skal ikke utnytte miss Gilchrist.
George kan ta inn på hotell. George!
Det virket underlig, syntes jeg.
King's Arms Hotel i Lytchett St Mary.
Det kan selvsagt finnes en naturlig forklaring.
Det var svært verdifull informasjon.
Jeg kommer i morgen tidlig. Bonne nuit, mon ami.
Jeg kunne vel ikke vite at det skulle bli slik?
Jeg trodde ikke den franske spretten ville legge nesen i bløt.
Vi blir tatt...!
Ikke hvis vi er rolige. Vi må få det til å se ut som om det ikke har skjedd.
Hjelp!
Hva skjer?
Er De syk? Jeg henter litt bikarbonat.
Nei, ring etter en ambulanse!
Ring etter en ambulanse fort! Jeg tror jeg dør...
Miss Henderson? Førstebetjent Morton fra politiet i Lytchett St Mary.
Ga De legen en full oversikt over hva miss Gilchrist spiste i går?
Ja, vi spiste det samme. Gratinerte makaroni og eggekake. Hvordan det?
Hun må ha spist noe mer. Noen forsøkte å forgifte Gilchrist med arsenikk.
Nei, det er umulig.
Bryllupskaken...!
Jeg har dessverre ikke ryddet ferdig.
Et voilà. Legg et stykke bryllupskake under puten,-
- og du drømmer om din tilkommende, som man sier.
Hvorfor sa hun ingenting?
Hun syntes hun ville virke latterlig som næret et slikt håp.
Det gjør meg vondt.
Hvorfor ville noen ønske å drepe meg? Ingen ville tjent på min død.
De må ikke bo i huset. Kom til Enderby når De er frisk.
Det er Abernethies familiegods, og jeg skal selv bo der.
Jeg har fått i oppdrag å finne madame Gallaccios morder.
De kan kanskje hjelpe meg. De vet kanskje mer enn De tror!
- Hva skal du gjøre? - Jeg reiser.
- Hvor som helst. Til Afrika! - Du kan ikke flykte nå!
Du er blitt ondskapsfull etter at du mistet pengene.
Det er vel det eneste du bryr deg om?
- Ikke reis. - Jeg er redd!
Ikke vær redd. Når man har gjort det jeg har gjort, blir redsel meningsløs.
Signor Gallaccio... Tillat meg å presentere monsieur Hercule Poirot.
- Jeg har selvsagt hørt om Dem. - Og jeg om Dem, signor.
Jeg etterforsker drapet på Deres tidligere kone.
Jeg vil invitere Dem til Enderby, hennes bror Richard Abernethies hjem.
Tror De jeg er velkommen?
Jeg fikk ikke komme inn i huset da signor Abernethie levde.
Familien velger ut minner før huset skal selges.
De vil kanskje velge ut noe på vegne av Deres kone?
- Hvis De insisterer, så kommer jeg. - Merci, signor. Adjø.
Tror du han er drapsmannen?
Jeg må også til Enderby. Stakkars Helen er der med Timothy og Maude.
Jeg vil også snakke med madame Helen. Men først må jeg til teateret.
Ikke plag Helen, er du snill.
- Hun vil også finne sannheten. - Men hun har ikke noe alibi.
Hun forlot Enderby om morgenen og kom ikke tilbake før om natten.
Men hun har ikke drept noen!
Hun tjente på Richard Abernethies død liksom som de andre.
Du er glad i Helen Abernethie.
Det er lett å la ømme følelser formørke dømmekraften.
- Du sa at du kunne i kveld. - Jeg gjør detgodt igjen på fredag.
På scenen, miss Dainton!
Poirot...!
- Vi bare gikk gjennom noen replikker. - Så dere repeterer, altså?
- De insinuerer vel ikke noe? - Nei, jeg insinuerer aldri.
- Jeg håpet å få treffe Deres kone. - Hun gikk nettopp ut.
Jeg vil invitere dere til Enderby.
Monsieur Entwhistle vil at familien skal velge ut noen minner fra huset.
De virker hjemmevant i huset. Trist at det skal selges, ikke sant?
Man må akseptere det som skjer.
Anger tjener ingenting til. Man kan vie hele livet til å angre på ting.
Hva kranglet Richard og George om?
Så klosset av meg. Nei, la det være...
Jeg har ingen anelse.
De var glad i hverandre. Uenigheter måtte oppstå.
Si meg, madame...
Hvor dro De dagen etter begravelsen?
- Er jeg en mistenkt? - Jeg vil bare få fram sannheten.
Jeg dro og spredte Richards aske på heia.
- Så noen Dem? - Nei. Stedet ligger avsides.
Jeg har invitert familien til Enderby.
- Skal De sette opp en felle? - Nei. Foreløpig vet jeg for lite.
Men jeg er god i psykologi.
Når folk samles og snakker, kommer sannheten fram før eller siden.
Monsieur Timothy... Familien er invitert for å...
- Har De pustevansker? - Astma, gamle ørn. Siden jeg var liten.
Den blir verre ute i floraen.
Hvordan går det, Timothy? Han er svært syk, mr Poirot.
Poirot!
Skjøtet lå i dokumentmappen! Jeg har båret på det hele tiden.
Helen! Skjøtet har dukket opp.
Nå kan huset selges. Jeg sender det med en gang.
- Vi kjører opp i morgen tidlig. - Jeg spiser middag med Oscar i kveld.
Hils fra meg. Han blir nok glad, det er lenge siden dere har møttes.
Vi spiste lunsj dagen etter begravelsen.
Pussig! Han sa at han ikke har sett deg siden premieren på "Sølvsvanen"-
- for seks uker siden. - Han har glemt det.
Du var ikke i nærheten av Oscar den dagen.
Du sa at du skulle gå i butikker med Jane. Jane er i Amerika.
Vi vil vel skaffe oss det stykket?
Det er min drømmerolle. Jeg blir stjerne.
Da må man vel ikke ta for mange sjanser?
Signorina...buongiorno. Giovanni Gallaccio.
Det er praktfullt å få være her i Deres vakre engelske hjem.
Nei, det er ikke mitt.
- Signora, faktisk. - Sì. Grazie.
Michael og jeg vil ha det grønne malakittbordet.
Nei, det vil vi ha.
Og av sentimentale grunner vil vi ha dessertserviset fra Spode.
- Vi nøyer oss med. - Den er dessverre avsatt til meg.
Avsatt? Hva mener du med det? Ingenting er jo bestemt ennå!
Hva skal du med et dessertservise? Du er jo ikke engang gift.
Jeg trodde ikke gaver kunne erstatte din bror.
Hold opp med det!
Må det være akkurat det bordet? Hvis Timothy virkelig vil ha det...
Ikke tenk på meg. Jeg er bare Richards siste bror i live.
Ikke gjør ham ute av seg. Han har dårlig hjerte.
- Onkel Timothy er seig. - Ikke rart at Richard strøk deg.
Bordet passer perfekt til stykket.
Det skal ikke tas av med en gang, som "Murder in Mayfair".
Er det tatt av? For en overraskelse.
Malakittbordet må være verdt mye penger.
Det trekkes selvfølgelig av fra vår andel.
Unnskyld, jeg mente ikke...
Voksblomstene så så klare ut, svært kunstneriske.
Jeg føler meg ikke bra.
Jeg må legge meg nedpå, Maude!
Hvordan gjør han det? Maude oppvarter ham hele tida.
Ja, det er rart hvordan noen kvinner er lojale mot menn som er bajaser,-
- mens menn som burde framkalle ekte lojalitet, blir gjort til latter.
Hvordan var Coras hus, Susannah? Så du maleriene hennes?
De var ganske rørende. Jeg tror at hun kopierte fra postkort.
Mrs Gallaccio ville aldri kopiert.
Minst én gang fikk hun solstikk fordi hun nektet å slutte å male.
Timothy hviler. Kan De gjøre i stand et brett med melk og kaker?
Han trenger noe å spise når han våkner.
Med en gang, mrs Abernethie.
Jeg er sikker på at tante Cora kopierte.
Hvorfor er De sikker på det?
Et av maleriene hennes forestiller Polflexan, fyret og piren.
Men piren brant ned for fem år siden og hennes maleri er fra i fjor.
Og så fant jeg et postkort fra Polflexan i soverommet.
- Var det Deres første besøk i byen? - Ja.
Selv om hun kopierte... Det er vel ikke en forbrytelse?
Entwhistle sier at en klosterskole har uttrykt interesse for huset.
Den ledes av les religieuses. Merci. Nonner, på deres språk.
Nonner ville tatt seg godt av stedet.
- Tenk at noen vil bli nonne. - Draktene er fordelaktige.
Sonia Wells var ubeskrivelig fint i "Miracle Worker".
Man ser ikke ordentlig på nonner. På ansiktene deres, mener jeg.
Man ser ikke ordentlig på noen. Jeg leste et sted-
- at vitner ofte beskriver samme person vidt forskjellig.
Iblant får man øye på seg selv i et speil,-
- og tenker: "Kjenner jeg ikke henne?" Og så innser man at det er en selv.
Det ville vært enda mer forvirrende virkelig å se seg selv.
Fordi ingen ser seg selv slik andre gjør det.
- Speilbilder er alltid speilvendt. - Hvilken rolle spiller det?
Ansikter ser ikke like ut på begge sidene.
Og nesene er ikke rette. Jeg skal vise det...
Ser dere det?
De er ikke like!
Nå?
- De bør ligge til sengs. - Jeg lage kakao til mr Timothy.
- Vil De ha litt? - Takk, jeg lager den helst selv.
Unnskyld at jeg sier det, men mrs Gallaccio er død,-
- og ingen later til å bry seg om det. - De kjente henne ikke som Dem.
Dagens unge viser så lite omtanke. De vet ikke hvordan det er å være alene.
Livets reise kan være vanskelig for oss som reiser alene.
- Har De alltid vært selskapsdame? - Å, nei.
Jeg hadde en tesalong før.
The Willow Tree. Det var et herlig, lite sted.
Alt porselenet hadde blått tårepilmotiv,-
- og kakene var svært gode om jeg får si det selv.
Men Lyons åpnet en restaurant, og min salong gikk over ende.
Slik går det for mange nå for tiden.
Det er mr Timothys klokke.
- Skal du virkelig reise til Afrika? - Ja, jeg tror det.
- Jeg skulle ønske du lot det være. - Hvorfor det?
Bli med. Det kan gjøre deg godt å hjelpe andre enn deg selv.
Du er blitt så kjedelig selvgod.
Jeg begynner å lure på om du ikke prøver å sone for noe riktig fælt.
Glem bordet, jeg vil ha dette.
- Forstyrrer jeg? - Nei da, kom inn!
Det ligger noe her.
Det ser ut som onkel Richards testamente.
"Dette er Richard Abernethies siste vilje og testamente"-
- "hvorved jeg opphever alle tidligere testamenter."
"Jeg testamenterer hele dødsboet, min faste eiendom og mitt løsøre,"-
- "og all eiendom jeg har rett til å testamentere, til..."
"George Abernethie."
Dette kan ikke være riktig!
Hvor fant du dette, Rosamund?
Jeg betviler lovligheten i denne saken!
George... Jeg vet at det var slik Richard ville ha det.
- Hvem vil gjøre deg arveløs? - Omtrent alle i familien.
Den som gjorde det, må ha myrdet Richard.
- Vil penger godtgjøre det du gjorde? - Selvfølgelig ikke. Det sa jeg ikke.
Jeg skulle bare ønske at du kunne forstå.
Du er min sønn, George. Du er alt jeg har.
Vil du at jeg skal si at alt er bra, at jeg tilgir deg?
Jeg kommer aldri til å tilgi deg.
Fordi ingen ser seg selv slik andre gjør det.
Når man ser seg i speilet, er bildet alltid speilvendt.
Mr Entwhistle, takk.
- Gilbert? - Helen! Hva er det?
Du er den eneste jeg kan stole på.
Det var noe som ikke stemte begravelsesdagen.
Jeg har kommet på hva det var, men det er ubegripelig.
Helen? Er du der?
Hallo?
Helen!
- Hvor ille er det? - Det er en alvorlig hjernerystelse.
- Jeg vil gjerne bli med. - Ja visst.
Helen!
Signor Gallaccio... Jeg har et oppdrag til dem.
- Hun blir vel bra om noen par dager? - Jeg håper det.
Hvor er voksblomstene, Lanscombe? De sto på det grønne malakittbordet.
Madame Helen knuste glasskuppelen ved et uhell.
De står i et skap under trappen, med det som skal repareres.
Hvordan kan du tenke på voksblomster når tante Helen ligger på sykehus?
Jeg syns synd på tante Helen, men vi har møter om stykket til uken.
Gallaccio har sikkert tatt dem. Han tok en taxi midt på natten.
Han kommer vel tilbake?
Kom, Michael! Jeg går ikke alene etter det som hendte tante Helen.
- Hun ble jo slått ned. - Jeg trodde hun falt.
Ikke vær naiv. Noen slo henne ned!
Hvordan går det med henne, George?
En detektiv som søker ledetråder, tante Cora drept med en øks,-
- miss Gilchrist får en forgiftet kake og nå blir tante Helen slått ned.
- Falskneren må ha slått Helen. - Ingen i familien kan ha gjort det.
- Det er ingen andre her. - Det burde du finne ut av, Poirot.
For Guds skyld!
Jeg forfalsket testamentet for å gjøre meg selv arveløs!
Merci.
Hvordan går det med henne?
Hun har ikke våknet ennå. De kastet meg ut.
Det var altså De som forfalsket testamentet.
Føler De Dem bedre nå som Deres samvittighet er ren?
De forstår ikke.
Jeg drepte ham.
Det er ikke sant. Hun elsket faren min.
- Vi ble forelsket. Ikke klandre henne. - Jeg tror deg ikke. Leo er faren min!
Du er min sønn, George. Jeg vil at du skal overta alt.
Jeg er ikke sønnen din! Du er ikke faren min!
Han slet livet mitt i stykker, og han forsto det ikke.
Jeg kunne ikke slutte å skrike at det ikke var sant,-
- at han ikke var faren min.
Så kom jeg på å bytte om testamentene. Jeg vet at det var dumt.
Jeg ville trosse ham.
Hele livet mitt var en løgn.
Men det ekte testamentet brente ilomma.
Jeg måtte kvitte meg med det.
- Jeg drepte ham, Poirot. - Nei, monsieur.
Det var ikke en krangel som drepte monsieur Richard Abernethie.
Har De meg unnskyldt?
Jeg skal avhøre Susannah Henderson.
Hun var på King's Arms Hotel den dagen Cora Gallaccio ble myrdet.
- Det var ingen planløs forbrytelse. - Nei, det var det ikke.
Det var et brutalt overfall, og jeg vet hvordan og hvorfor det ble gjort.
Vent med avhøret. Jeg venter på et konkret bevis, den siste brikken.
- Hva slags bevis? - Det kan jeg ikke si. Jeg kan ta feil.
Det har hendt to ganger i min karriere.
- Alltid å ha rett kan bli ensformig. - Det syns ikke jeg.
Abbedissen på klosteret har fortalt noe underlig.
To nonner besøkte mrs Gallaccios hus dagen før drapet.
Ingen åpnet, men det var noen der inne.
- Dagen før? Er De sikre? - Det står i klosterboken.
Det passer inn!
Nonner! Det er en latterlig idé!
Mine ideer er aldri latterlige.
Enfin! Alle puslespillbrikkene er på plass.
Jeg vil snakke med Dem, monsieur Shane.
Michael drepte ikke tante Cora. Han har alibi, men kan ikke si noe.
Dagen etter begravelsen var han sammen med sin elskerinne.
Vil du heller bli anklaget for mord?
Og De, madame? Om morgenen da drapet ble begått, ble De sett i Camden Town.
- Vet De om det? - Oui.
Madame?
Jeg var ikke sikker, forstår De.
Jeg er skuespiller.
Tanken på å bli tykk og stygg...
Noen ga meg en adresse, men da jeg kom dit...
Det var så simpelt! Jeg kunne ikke gjøre det.
Jeg forsto at jeg ville ha barnet.
Et barn?
Og besøket hos nonnene?
Jeg skammet meg. Jeg ville ha noen å snakke med.
Rosamund...
Merci, madame. Monsieur...
- Hvor lenge har du visst om det? - En stund.
Det er derfor du ikke har sagt noe om barnet.
Jeg lover deg... at det ikke betydde noe.
Det er deg jeg elsker.
- Jeg skal ikke treffe henne igjen. - Det må bli store forandringer!
Messieurs-dames... Jeg kom hit til Enderby-
- for å etterforske et mord og løse en gåte.
Først dør Richard Abernethie plutselig.
I begravelsen sier hans søster Cora Gallaccio at han ble myrdet.
Dagen etter blir hun selv brutalt drept.
Hennes jomfru... Pardon, hennes selskapsdame, blir arsenikkforgiftet.
Madame Helen blir slått bevisstløs, skjøtet forsvinner-
- og et forfalsket testamente blir lest opp.
Hvem, om noen, av disse hendelsene henger sammen?
Den som stjal skjøtet, kan ikke ha vært i begravelsen.
De, monsieur Timothy, har et stort behov for penger-
- og visste at De ikke ville arve, så De tenkte ut en plan.
Begravelsesdagen skulle dere bryte dere inn og stjele skjøtet.
- Det er jo absurd! - Nei, Deres kone beskyttet Dem.
- Jeg vet at du vil hjem til Timothy. - Ikke skynd Dem for min skyld.
Da De forsto at De hadde skutt Dem selv i foten,-
- prøvde De å rette opp feilen. - Latterlig. Jeg er invalid!
De påsto at De led av astma.
- Nonsens! - Han har gjennomskuet deg.
De var desperat nok til å stjele.
Spørsmålet gjenstår: Var De desperat nok til å begå mord?
De, mademoiselle Henderson, sa at De aldri hadde vært i Lytchett St Mary.
Men da De snakket med Entwhistle visste De akkurat hvor hotellet lå.
Ja, det er lett å overse. Men man ser kirken...
Morton skal avhøre Dem om hvorfor De var i byen da Deres tante ble drept-
- og hvorfor De ikke har sagt det til politiet.
Morgenen etter begravelsen ringte George og sa at han ville-
- spørre tante Cora om det hun sa. Jeg tilbød meg å kjøre ham.
Traff De henne?
Nei, vi kom ikke fram.
Vi dro til hotellet.
Det var ikke planlagt.
Men jeg kan ikke tilgi meg selv. Vi kunne ha reddet Coras liv.
Og vi er søskenbarn. Det er galt!
Men jeg elsker ham.
Dere var i Lytchett St Mary, og ingen så dere reise derfra.
Nå retter jeg oppmerksomheten-
- mot motivet, for det er menneskelig atferd som interesserer meg.
Hver og én av dere kunne ha drept Cora Gallaccio-
- for å forhindre avsløringen av at dere myrdet Richard Abernethie.
Men er disse to dødsfallene uløselig forent?
Richard døde brått, men ingen ville mistenkt mord-
- om det ikke var for søsterens ord i begravelsen.
Men på grunn av de ordene-
- trodde dere alle sammen at et mord var begått.
Jeg stilte meg et spørsmål som dukket opp svært plutselig...
Hvor godt kjente dere Cora Gallaccio?
Svaret, mes amis...
Absolutt ikke godt. Da lurte jeg på noe annet.
Tenk om det ikke var Cora Gallaccio som var i begravelsen?
Var ikke tante Cora tante Cora?
- Ble en annen myrdet? - Nei, det var Cora,-
- men det var kanskje ikke Cora som var i Richards begravelse.
Kvinnen som gikk i begravelsen kom dit i én eneste hensikt:
Å utnytte at Richard døde brått og å plante hos slektningene-
- tanken på at han var blitt myrdet.
Nonsens! Hva skulle det ha tjent til?
Sier Cora at broren ble myrdet før hun selv blir drept,-
- vil disse to dødsfallene bli sett på som årsak og virkning.
Og Hercule Poirot ville først og fremst mistenke en i familien.
Men hvis Cora Gallaccio blir drept og noen bryter seg inn i huset,-
- og innbruddet ikke overbeviser Poirot, hvor vil han da lete? Hjemme.
Kvinnen som delte hus med henne.
Skal jeg ha drept for et halskjede og noen skisser?
Nei, mademoiselle... for noe mye viktigere enn det.
En av skissene forestilte Polflexan.
Den må ha blitt malt av etter et postkort,-
- for den viste at den gamle piren var der.
Men den brant ned flere år tidligere.
Og madame Gallaccio malte alltid virkeligheten. Det fortalte De oss.
Da kom jeg på lukten av oljefarge som slo mot meg i huset.
De kan male, og De vet mye om malerier, for Deres far var kunstner.
Så døde Richard Abernethie, og en plan dukket opp hos Dem.
De la sovemiddel i morgenteen så hun lå bevisstløs-
- mens De spilte henne på Enderby.
De kjente godt til Enderby takket være Cora Gallaccios fortellinger.
Først sa De noe til Lanscombe, for å overbevise ham.
Kjære Lanscombe...
Husker du da du bar ut marengs til oss i trehytta?
- Ingen ville ha latt seg lure! - Ingen hadde sett Cora på over 20 år!
De bar hennes klær. De stoppet dem selv for å bli like tykk som henne.
Og siden Cora Gallaccio alltid bar løshår, var det enkelt.
Men manerer husker folk, og Cora hadde tydelige manerer.
De trente nøye på dem-
- foran et speil, og der gjorde De Deres første feil.
De glemte at et speilbilde alltid er speilvendt.
Så da De betraktet Deres imitasjon-
- av Cora som skakket på hodet, glemte De at det var gal vei.
Og det var det som forbauset madame Helen Abernethie.
Hun kunne ikke sette fingeren på det, men etter alt snakket om speilbilder...
Da husket hun det.
Hun listet seg ned trappen for å ringe.
Men en annen fulgte etter for å lytte.
Redd for hva som ville bli sagt, slo hun henne i hodet.
Alt sammen er en ondskapsfull løgn!
Det var Dem!
De virket kjent, men man ser jo aldri...
Nei, man ser ikke på en simpel selskapsdame, en husholdningsslave.
Men fortsett med Deres fantastiske nonsens!
Merci, mademoiselle. Det skal jeg gjøre.
For ytterligere å feie igjen sporene plasserte De ut et brev-
- fra Richard til søsteren, naturligvis et sted der noen måtte finne det.
I brevet var det en kryptisk frase om at han ikke hadde lang tid igjen.
Så forgiftet De Dem selv med arsenikk.
Det er et svært gammelt knep. Jeg ble straks mistenksom.
Maleriet av Polflexan, da?
Jeg ga signor Gallaccio i oppdrag-
- å hente maleriet og ta det med til Londons kunstakademi.
Vær så god, signor.
Følg med...
Voilà... En Rembrandt.
Ektheten er verifisert av to eksperter.
Jeg kjente det straks igjen. Det gjorde ikke hun.
Hun som "visste så mye om kunst" kjente ikke igjen en Rembrandt.
Hun var enfoldig! Bablet i vei i det uendelige om dette stedet.
Det er narraktig å lytte til noen som stadig vekk snakker om det samme-
- og late som om man er interessert. "Ja, mrs Gallaccio."
Egentlig kjeder man seg bare! Og det er ikke noe å se fram til.
Og så... En Rembrandt!
Det ble solgte en Rembrandt i London noen uker tidligere-
- for fem tusen pund.
Drepte De henne, på den brutale måten, for fem tusen pund?!
Nei, mademoiselle...De misforstår.
Fem tusen pund ville vært nok til en tesalong.
De forstår! Det var min eneste sjanse.
Jeg måtte ha et stort beløp.
En sjanse til å gjenskape The Willow Tree, min egen lille salong.
Frihet, uavhengig. Ikke tjener for noen.
- Kan De bli med, miss Gilchrist? - Ja visst.
Kan jeg ikke få min tesalong, spiller ingenting noen rolle.
Så latterlig av meg. Jeg gjør alltid det gale!
Unnskyld, det var fryktelig dumt gjort.
Jeg er fryktelig lei meg.
Merkelig.
Hvordan fant De ut av det?
Det var voksblomstene.
Husker De da De kranglet med Deres søster kvelden da alle kom hit?
Gilchrist sa at voksblomstene på malakittbordet var så kunstneriske.
Hun kunne ikke ha sett dem der da. Madame Helen hadde fjernet dem,-
- så hun kunne bare ha sett dem da hun var her...
- Utkledd som Cora Gallaccio. - Så intelligent av Dem!
- Blir hun hengt? - Det vet jeg ikke.
Hun blir kanskje lagt inn på en institusjon.
Det får domstolen avgjøre.
Jeg bør nok reise. Gjøre et forsøk, i hvert fall.
Det blir nok best slik.
Hvor lenge blir du borte?
Jeg vet ikke.
Adjø, Gilbert.
Merci, madame. Takk for gjestfriheten.
Selv takk, mr Poirot. For alt.
Adjø, kjære deg. Ikke bli borte for lenge.
Tekst: Kai Skagestein www.undertext.com